Християнството е невъзможно да си представим без неговата централна фигура – Исус Христос, Спасителя. Исус е гръцката транскрипция на еврейското име Йешуа, съкратено от Йехошуа, което означава „помощта на Йехова“ или „Спасител“. Думата "Христос" е гръцкият превод на еврейската дума "mashiach" (помазан), буквално означаваща "помазан със зехтин".
Тъй като е Божи син, той е роден от смъртна жена – Дева Мария – в резултат на което се нарича Син Божи и – Човек.
Евангелието /от Лука/ го описва така: живяха (дева) Мария и нейният съпруг Йосиф, дърводелец, с когото тя беше само сгодена (в Талмуда, сборник от еврейски закони, се казва, че годежът се извършва от сексуален контакт и, между другото, може да се извършва от тригодишна възраст, други народи имат същите обичаи, например казахите – „жастай-кудаласу“ – годежът в детството на булката и младоженеца, бракът на непълнолетни.
Известният холандски режисьор Пол Верховен, който режисира филма "Основен инстинкт", написа книгата "Исус от Назарет: реалистичен портрет", публикувана през 2008 г., където твърди, че Исус е син на Мария и римски легионер, и Юда не е предал Христос и е следвал само неговите заповеди.
И ангелът Гавриил се яви на Мария (от еврейски – "човек на Бога") и каза, че тя ще зачене от Светия Дух непорочно и нейният син ще бъде Спасител. Християнската църква празнува Рождество Христово точно 9 месеца след Благовещение – 25 март (7 април), което води до някои подозрения, че много прилича на бременност и, съдейки по иконите, Исус много прилича на Гавриил. КАТО. Пушкин в поемата си "Гавриилиада" дава пародия на тази евангелска история, за която е подложен на репресии от царските власти.
Пастири или влъхви (споменати само в евангелията на Матей и Лука), които дойдоха до яслите (място за хранене на животни), където беше Исус, всъщност Мария беше изгонена от Йосиф за прелюбодеяние, така че Исус беше в яслите, това не са различни от агентите на Партското царство (тогава така наречената Персия, съвременен Иран), което воюва с Рим, а Палестина е територията, за която се води открита и тайна война. Тогавашният цар на евреите Ирод е протеже на Рим и партите се опитват да го убедят да сътрудничи, но не успяват. Тогава те започнаха да търсят нов цар сред родените деца. Този древен обичай, например, е запазен в будизма и Ирод, след като е научил за него от влъхвите (Матей 2:2), изпраща да убиват бебета (това се споменава само в Матей), а „святото семейство“ избяга до Египет. Но ако изхождаме само от логиката на религиозното мислене, тогава как да обясним защо изобщо са отишли при него!? Трябваше да тръгвам веднага!
Дева Мария навреме роди бебе, което нарекоха Исус и на когото или влъхвите /Матей, 2,1-12/, или пастирите /Лука, 2,8-18/, т.е. маскирани агенти на партите дойдоха да се поклонят. Мария е име не само от Мариам („госпожата на морето” е арамейска дума, сравнете с името от латински произход – Марина – море), но и от Мария – горчива, любима, упорита – от еврейски произход, т.нар. скърбящи на Изток. Например три Марии, тоест скърбящи, оплакаха смъртта на Христос. Съществува една много необичана от църквата и следователно малко известна версия на описаните събития, изложена от класическите историци Юстин, Тертулиан, Келз (Целз), Ориген, а също и в Талмуда, според която Исус от Назарет беше незаконен син на селянка, Мария, от бегъл римски войник Пантера, с когото съпругът й (Йосиф) след това, в съответствие с еврейските закони, се разведе. Съвременният руски учен, доктор на историческите науки Борис Сапунов, въз основа на метода на теорията на свидетелствата твърди, че Исус Христос е грък по баща. Той направи словесен портрет на Христос и го изпрати на различни криминолози и антрополози, тяхното заключение е същото – този човек принадлежи към гръко-сирийския тип. В Евангелието също има намек за това: когато има доста основен спор между Исус и фарисеите, които се отличаваха с показно благочестие, те като че ли между другото заявяват на Исус: „Ние не сме родени на блудството”, след което, в най-добрите традиции на кухненските дрязги, следва мигновен преход към индивида. Той им каза: “Синове на дявола”, – те му казаха: “Дяволът е във вас”, – с което се разделиха /Йоан, 8,41-52/. По принцип това е напълно възможно, като се имат предвид някои странности: например Исус не позволи на ученика да погребе тялото на баща си: „Оставете мъртвите да погребат своите мъртви” /Матей 8:21-22/ (Партите имаха религия на зороастризма, където труповете не са били погребвани в земята, а са били поставяни в специални кули на мълчанието – дакми, където са изядени от птици, почистените кости са изсипвани в дълбок кладенец в центъра на кулата, така че "чистите елементи " – вода, огън, земя, въздух, не влизат в контакт с "нечистия" труп, подобни гробни елементи са открити от археолозите в културата Синтаща-Аркаим в Южен Урал). Но какво да кажем за петата заповед на Мойсей: „Почитай баща си и майка си…”, която самият Спасител цитира малко по-късно /Матей, 19,19/. Или "Живото куче е по-добро от мъртъв лъв"? В Авеста, основната книга на зороастризма, в първата книга на Vendidad, две глави са посветени на кучето и различни инструкции как да се отнасяме към куче, наказанието за убийство на куче е по-тежко, отколкото за убийство на човек. Кучето, очевидно, е било сред древните индоевропейци тотемно животно.
Във всеки случай е напълно възможно детството на Исус да не е било безоблачно. Отчасти това се доказва от известния „Няма пророк в собствената си страна“ / Матей, 13.57; Лука, 4,24/, и отчасти недружелюбно, меко казано, отношение към Майката и братята (Исус имаше братя) /Матей, 12:46-50/. Тезата за непорочното зачатие е приета едва на III Вселенски събор през 431 г.
Дори сянка на подозрение за незаконно раждане би могла да отрови живота на малък евреин, а в този случай и личността на Христос, която се формира в атмосфера на всеобщо отчуждение и подлежи дори на леко наследствено предразположение.
Предвид факта, че Спасителят е предвидил всичко и Сам е избрал дванадесет ученици-апостоли, можем спокойно да кажем, че Юда Искариотски е извършил не само и не толкова сатанинската воля /Лука, 22.3/, колкото „Божието провидение“, а може би и човешко (с други думи , добре замислена провокация). Косвени указания за това: фразата на Исус: "Каквото правиш, прави го бързо" /Йоан, 13,27/, – и призивът "приятелю", когато вече всичко е ясно (въпреки че всичко му беше ясно преди), когато Юда води народа "с мечове и колове" и много очевидна цел /Матей, 26.50/. Може би това включва и „целувката на Юда” и последвалото му самоубийство /Матей, 27,3-5/. Тоест въз основа на казаното Юда Искариотски е може би по-трагична фигура, отколкото се смята. Вярно е, че Исус също каза на апостолите: „Един от вас е дяволът” (лъжец и баща на лъжата) /Йоан, 6,70/. Юда Искариотски (Юда – от иврит idn или адам – мъж, Искариот – от иврит Иш Кариот – мъж от Кариот), "иш" – съпруг, мъж, "ишша" – лит. мъж или съпруга. Един от 12-те апостоли на Исус Христос, който по предварително уговорено споразумение играе ролята на предател, за да създаде вид на преследване от страна на римските власти и еврейските свещеници срещу сектата на зараждащите се християни (психологическата роля на " страдалец“) и въодушевяват евреите да се борят срещу потисниците – благородниците и чуждите завоеватели. Интересни са проповедите: “Който не е с Мене, той е против Мене” /Матей, 12:30/ “… Който не е против вас, за вас е (към апостолите)” /Марк, 9:40/. От една страна, „… по-удобно е за камила да мине през иглени уши, отколкото за богат човек в Царството Божие“, и точно там „това е невъзможно за хората, но всичко е възможно за Бог.” / Матей, 19:23-26 /. “… всеки, който се гневи на брата си напразно, подлежи на съд” /Матей, 5.22/, а към падналите под гореща ръка апостоли: “О, роде неверен и развратен! колко дълго ще бъда с теб? докога ще те търпя? ..” / Матей, 17, 17 /. Някои коментатори на евангелията разбират под думата „камила“ дебело корабно въже; други, разбирайки буквално думата "камила", под иглени уши имат предвид една от портите в стената на Йерусалим, много тясна и ниска. Най-вероятно този израз е древна еврейска поговорка, показваща невъзможността да се постигне нещо (Г. Дяченко, Пълен църковнославянски речник, Москва. 1900 г., стр. 209).
Ücretsiz ön izlemeyi tamamladınız.