NELJÄS NÄYTÖS
Ensimmäinen kohtaus
Huone Antonion asunnossa
(Antonius, Octavius ja Lepidus istuvat pöydän ympärillä.)
ANTONIUS
Nuo kaikki listaan merkityt siis kuolkoot.
OCTAVIUS
Lepidus, veljes myöskin; suostutko sa?
LEPIDUS
Ma suostun.
OCTAVIUS
Listaan merkitse, Antonius.
LEPIDUS
Sill' ehdoll', Antonius, että kuolee
Sisares poika, Publiuskin.
ANTONIUS
Kuolkoon!
Kas noin vaan: piirre hänet kuoloon määrää.
Lepidus, Caesarin käy asuntoon,
Tuo sieltä jälkisäännös: katsotaanpa,
Tuot' eikö voisi hiukan karsia.
LEPIDUS
Tapaanko teitä täällä sitten?
OCTAVIUS
Täällä
Tai Capitolissa.
(Lepidus lähtee.)
ANTONIUS
Hän arvoton
Ja halpa mies on, jok' ei muuhun kelpaa
Kuin asioille. Onko kohtuus, että
Kun mailman kolmikertaisen me jaamme,
Hän kolmantena osan saa?
OCTAVIUS
Sen luulit,
Kun listast' annoit hänen ääntää tässä
Mustassa valtapannan neuvostossa.
ANTONIUS
Enemmän mull' on vuosia kuin sulla.
Vaikk' arvoj' ahdammekin hänen päälleen,
Keventäin omaa parjauksen taakkaa,
Hän niitä kantaa vaan kuin aasi kultaa,
Hikoilee, huokaa taakan alla, mennen
Mihin sit' ajamme tai talutamme.
Kun aarteet se on määräpaikkaan vienyt,
Pois taakka riisutaan, ja joutilaana
Saa aasi mennä, korviansa puistaa,
Ja käyttää yhteislaidunta.
OCTAVIUS
Tee tahtos;
Kokenut, reipas sotur' on hän vaan.
ANTONIUS
Octavius, niin on heponikin; senvuoks'
Apetta saa se paljon. Sep' on eläin,
Jok' oppimalla osaa taistella,
Ja kääntää, seistä, täyttä laukkaa kiitää,
Kun henkeni sen ruumiin liikkeit' ohjaa.
Ja muut' ei Lepiduskaan laillaan; häntä
Opettaa, ohjata ja ajaa täytyy.
Mies tylsäpäinen, jonka ravintona
Hylätyt tähteet on ja matkimiset.
Se mik' on muille vanhaa, kulunutta,
Se hälle uutta on; työkaluun häntä
Vaan sopii verrata. – Ja nyt, Octavius,
Saat suuria sa asioita kuulla:
Väkeä Cassius ja Brutus pestaa,
Ja oiti täytyy pysty tehdä heille.
Siis liitto kokoon, ystävämme turvaan,
Ja kaikki parhaat voimat käytäntöön!
Ja neuvoa nyt oiti pitäkäämme,
Mitenkä salajuonet saatais ilmi
Ja julkivaarat parhain vältettäisi.
OCTAVIUS
Se tehdään: paaluss' olemme nyt kiinni,
Ja ympärillä haukkuu vihamiehet.
Ja monellapa hymysuulla, pelkään,
Tuhansin juonia on sydämessä.
(Lähtevät.)
Toinen kohtaus.
Bruton teltan edusta, leirissä Sardeen luona.
(Rummun pärrytystä. Brutus, Lucilius, Lucius ja sotamiehiä
tulee. Pindarus ja Titinius kohtaavat heitä.)
BRUTUS
Seis!
LUCILIUS
Tunnussana! Seis!
BRUTUS
Kuink' on, Lucilius? Onko herras täällä?
LUCILIUS
Lähellä aivan; tässä Pindarus
Tuo terveisiä sulle herraltansa.
BRUTUS
Terveiset hyvät. – Herras, Pindarus, —
Tahallaan taikka vieteltynä – mulle
Suurt' antanut on syytä toivomaan
Työn tehdyn tekemättömäks; mut tyydyn,
Jos lähell' on hän.
PINDARUS
Jalo herrani
Esiintyy – muut' en luule – kaltaisenaan:
Rehellisenä sekä arvokkaana.
BRUTUS
En häntä epäile. – Lucilius, kuules:
Sanopa, kuinka hän sun otti vastaan.
LUCILIUS
Sävyisästi ja kohteliaasti aivan,
Mut ei niin helläll' ystävyydellä,
Niin suoralla ja tuttavalla lailla
Kuin ennen muinoin.
BRUTUS
Ystävän sa kuvaat,
Jonk' ompi lämpö jähtynyt. Lucilius,
Kun rakkaus alkaa sairastaa ja kuolla,
Se käyttää pakkotapoja; mut suora
Ja puhdas ystävyys ei juonta tunne.
Kavala mies, kuin hepo pohdikas,
Rehentelee ja näyttää uljahalta,
Mut verisen kun kannus-iskun tuntee,
Niin kaatuu harja ja, kuin luihu luuska,
Se uupuu. – Miss' on miehen sotajoukko?
LUCILIUS
Yöks oli määrä Sardeesen sen jäädä;
Mut suurin osa, koko ratsasväki,
On hällä myötänä.
(Marssi kuuluu.)
BRUTUS
Vait! Hän jo saapuu.
Marssissa hiljaisessa häntä vastaan!
(Cassius ja sotamiehiä tulee.)
CASSIUS
Seis!
BRUTUS
Seis! Anna käskyn käydä,
1 SOTAMIES
Seis!
2 SOTAMIES
Seis!
3 SOTAMIES
Seis!
CASSIUS
Minulle väärin teit sä, jalo veikko.
BRUTUS
Jumalat, tuomitkaatte! Teenkö väärin
Viholliselle? Kuin siis ystävälle?
CASSIUS
Sun tyynen muotos alla piilee vääryys;
Ja kun sa sitä teet —
BRUTUS
Oi, tyynny, Cassius;
Tuo kantees ilmi hiljaa. – Sinut tunnen. —
Täss' sotajoukkojemme kuullen, joiden
Pitäisi meitä ystävinä nähdä,
Älkäämme kiistelkö. Pois heidät käske;
Tuo sitten teltassani kantees julki,
Niin kuulla sua tahdon.
CASSIUS
Pindarus,
Sa käske päälliköitä viemään joukot
Vähäisen matkan päähän.
BRUTUS
Samoin sinä,
Lucilius; telttaan älä ketään päästä,
Ennenkuin päättynyt on haastelumme.
Ovelle vahdiks Lucius ja Titiniua.
(Lähtevät.)
Kolmas kohtaus.
Bruton teltassa.
(Brutus ja Cassius tulevat.)
CASSIUS
Minulle väärin teit, se näkyy tästä:
Sa Lucius Pellaa herjasit ja haukuit,
Kun Sardeelaisilta hän lahjoj' otti.
Se kirje, jossa häntä puolustin ma,
Kun tunsin miehen, halvaks katsottiin.
BRUTUS
Teit itse väärin, moista puolustaissas.
CASSIUS
Ei tähän aikaan ole sopivaista
Jokaista pientä vikaa saivarrella.
BRUTUS
Suo anteeks: itselläs on huono maine.
Siit' ett' on sulla pitkät sormet, Cassius;
Rahasta virkoja sa myyt ja kaupit
Kelvottomille.
CASSIUS
Mulla pitkät sormet?
Sen tiedät Bruton sanovan; ne muuten
Viimeiset sanas oisi, jumal'auta!
BRUTUS
On lahjain kaunisteena Cassion nimi,
Ja senvuoks kurituskin peittää päänsä.
CASSIUS
Kuritus!
BRUTUS
Mars-kuuta muista, muista Mars-kuun päivää
Viidettätoista! Eikö suuri Julius
Oikeuden vuoksi vuodattanut vertaan?
Ken konna häneen koski, puukkons' iski
Muun vuoks kuin oikeuden? Nyt ykskö meistä,
Joilt' uljain mies maan pääll' on surmans' saanut,
Kun rosvoj' auttoi, – mekö tahraisimme
Kätemme katalilla lahjoilla,
Pois myyden kunniamme uran laajan
Niin turhasta, kuin kouran täys' on kultaa.
Parempi koira, joka kuuta haukkuu,
Kuin moinen Rooman mies.
CASSIUS
Mua älä hauku!
En sitä kärsi. Itses unhotat sa,
Kun näin mua härnäät. Sotur' olen minä
Vanhempi, kokeneempi, taitavampi
Kuin sinä käskyj' antamaan.
BRUTUS
No, no!
Sit' et sin' ole, Cassius.
CASSIUS
Mut kas olen.
BRUTUS
Et, sanon minä.
CASSIUS
Älä mua härnää;
Ma hairahtua voisin. Omaa turvaas
Sa katso; älä kauemmin mua kiusaa.
BRUTUS
Pois, halpa mies!
CASSIUS
Se onko mahdollista?
BRUTUS
Mua kuule; puhua nyt tahdon minä.
Pitääkö mun sun hurjaa vimmaas väistää,
Ja hullun tuijotusta säikähtää?
CASSIUS
Jumalat! Tuoko minun kestää täytyy?
BRUTUS
Niin se ja vielä muuta! Suutu, suutu,
Siks että korska sydämesi halkee!
Käy, orjillesi näytä kiukkus; pane
Vapisemahan orjas. Munko väistää?
Sua kursailla? ja nöyräst' imarrella
Sun oikkupäisyyttäs? Ei, jumal'auta!
Saat itse sappes myrkyn niellä, vaikka
Repeisit siitä. Tästä päiväst' alkain
Sua huvikseni käytän vaan, ja nauran,
Kun sappes paisuu.
CASSIUS
Näikskö siis on tullut?
BRUTUS
Paremmaks soturiksi sanot itses:
Osoita se ja toteen näytä kerskas;
Mua huvittais se. Minä mielelläni
Hyväksi käytän jalon miehen opit.
CASSIUS
Mua yhä loukkaat, Brutus, yhä; sanoin:
Vanhempi sotur', enkä parempi.
Sanoinko: parempi?
BRUTUS
Se mulle yhtä.
CASSIUS
Näin solvata ei tohtinut mua Caesar.
BRUTUS
Vait! Hänt' et kiusata näin tohtinut.
CASSIUS
En tohtinut?
BRUTUS
Et.
CASSIUS
Enkö tohtinut?
BRUTUS
Et tohtinut, vaikk' olis henkes mennyt.
CASSIUS
Äl' ystävyyteheni liiaks luota:
Voin tehdä työn, jot' ehkä katuisin ma.
BRUTUS
Sen teit, jot' olis katua sun tullut.
Mua ei sun uhkas, Cassius, säikytä.
Niin vahva mull' on varus kunnossani,
Ett' ohi käy ne niin kuin tuulen henki,
Jost' en ma huoli. Rahasumman sulta
Ma pyysin; kielsit sen. En kultaa minä
Voi halvoin keinoin laittaa. Kautta taivaan!
Sydämen' ennen rahoiks lyön ja valan
Vereni drakmoiksi, kuin petoksella
Maanmiehen känsäisestä kourast' äyrin
Katalan kiskon. Sanan sulle laitoin
Ja kultaa pyysin joukoilleni palkaks';
Sen kielsit. Tuoko Cassion kaltaist' on?
Mult' oisko saman vastuun Cassius saanut?
Niin saidaksi jos Brutus tulee, että
Noin halvan rovon ystävältään kätkee,
Varusta silloin nuoles, taivaan taatto,
Ja hänet murskaks lyö!
CASSIUS
En kieltänyt ma.
BRUTUS
Sen teit.
CASSIUS
En tehnyt: vastuuntuoja viisas
Ei ollut. – Sydämeni murtaa Brutus.
Suo ystäv' anteeks ystävänsä puutteet,
Mut mun vaan Brutus tekee suuremmiksi.
BRUTUS
En sitä tee, jos niill' et mua vaivaa.
CASSIUS
Et rakasta mua.
BRUTUS
Vikojasi en.
CASSIUS
Ei silmä ystävän näe vikaa moista.
BRUTUS
Imartelijan ei, vaikk' oliskin se
Niin suuren suuri kuin Olympin huippu.
CASSIUS
Antonius, nuor' Octavius, tulkaa, tulkaa.
Ja kostakaa nyt Cassiolle yksin!
Väsynyt Cassius on mailmaan:
Hänt' ystäv' ivaa, veli vainoo; häntä
Kuin orjaa haukutahan; viat kaikki
Vakoillaan, kirjaan pannaan, muistin avuks,
Ja vasten naamaa viskataan. Oi, hengen
Pois silmäin kautta voisin itkeä! —
Tikari tuoss' on, tässä paljas rinta,
Ja siinä sydän, kultaa kallihimpi
Ja rikkahampi Pluton aarnioita;
Jos olet roomalainen, pois se riistä!
Ken kullan kielsi, antaa sydämensä.
Nyt iske, niinkuin Caesariin; ma tiedän:
Kun vihas suurin oli, silloin lemmit
Hänt' enemmän kuin koskaan Cassiota.
BRUTUS
Tikaris tuppeen! Suutu mielin määrin;
Tee, mitä mielit, herjan otan leikiks.
Ikeessä, Cassius, olet lampaan kanssa:
Se harmin kätkee niinkuin tulen pii;
Jos kovaa lyöt, yht'äkkiä se säihkää,
Mut koht' on kylmä taas.
CASSIUS
Elääkö Cassius
Huviksi vaan ja nauruks Brutollensa,
Kun synkeys ja huoli häntä vaivaa?
BRUTUS
Niin, synkkä olinkin, kun lausuin tuon.
CASSIUS
Sen verran tunnustat siis? Kätes mulle!
BRUTUS
Vie sydänkin!
CASSIUS
Oi Brutus!
BRUTUS
Mitä tahdot?
CASSIUS
Sull' eikö ystävyyttä suomaan anteeks,
Kun kiukku tuo, jonk' äidiltäni perin,
Mun saattaa muistamattomaks?
BRUTUS
On, Cassius!
Kun vasta Brutoos vihastut, hän äitis
Toruvan luulee, ja sun rauhaan jättää.
(Melua ulkona.)
RUNOILIJA (ulkona)
Mua oiti päästä päälliköiden luo!
Toraavat keskenään he; eikä hyvä,
Ett' ovat yksin.
LUCILIUS (ulkona)
Heidän luo et pääse.
RUNOILIJA (ulkona)
Ei muu kuin surma voi mua estää.
(Runoilija tulee sisään. Lucilius, Titinius ja Lucius jäljissä.)
CASSIUS
Mik' ompi? Mitä tahdot?
RUNOILIJA
Hävetkää, päälliköt! Mit' aiotten?
Sopikaa: riidellä ei kelpaa moisten meillä;
Mull' enemmän on, tietkääs, vuosia kuin teillä.
CASSIUS
Ha, ha! Kuin kehnot on sen rentun riimit!
BRUTUS
Pois, lurjus! Mene tiehes, hävytön!
CASSIUS
Suvaitse häntä: tapa häll' on moinen.
BRUTUS
Sen tiedän, jos hän tietää aikansa.
Mit' ilviöillä sodassa on virkaa?
Pois täältä, mies!
CASSIUS
Pois! Tiehes!
(Runoilija lähtee.)
BRUTUS
Käskekäätte,
Lucilius ja Titinius, päälliköitä
Yösijaa miehillensä hankkimaan.
CASSIUS
Palatkaa sitten sekä tuokaa joutuun
Messala tänne.
(Lucilius ja Titinius lähtevät.)
BRUTUS
Lucius, viinimalja!
(Lucius lähtee.)
CASSIUS
En olis noin sun luullut suuttuvan.
BRUTUS
Oi, Cassius, monet murheet mua painaa.
CASSIUS
Et käytä tietoviisauttas, jos voittaa
Noin satunnainen haitta sun.
BRUTUS
Ei ykskään
Näin kestä huoltaan: Portia on kuollut.
CASSIUS
Kuin? Portia?
BRUTUS
Hän on kuollut.
CASSIUS
Kuinka minä,
Kun noin sua vastustin, voin surman välttää? —
Oi, tappiota suurta, haikeaa! —
Mihinkä tautiin?
BRUTUS
Suruun, pois kun läksin,
Ja harmiin, ett' Antonius ja Octavius
On vallan saaneet – kuolonsanan kanssa
Se tieto tuli: – se vei järjen hältä,
Ja yksin jäätyään hän tulen nieli.
CASSIUS
Ja kuoli?
BRUTUS
Niin.
CASSIUS
Ikuiset jumalat!
(Lucius palajaa, tuoden viiniä ja tuohuksia.)
BRUTUS
Hänestä vait nyt! – Viinimalja tänne! —
Näin hautaan tuohon, Cassius, vihat kaikki.
(Juo.)
CASSIUS
Suloinen malja sydämeni janoon!
Niin, Lucius, lasi kukkuralleen täytä;
En Bruton lemmestä voi kyllin juoda.
(Juo.)
BRUTUS
Titinius, sisään!
(Lucius lähtee.)
(Titinius ja Messala tulevat.)
Terve, Messala!
Nyt valon ääreen tähän istukaamme
Ja tuumailkaamme, mitä vaatii tarve.
CASSIUS
Vai Portia kuollut!
BRUTUS
Pyydän, vaiti siitä! —
Messala, tuoss' on kirje, joka kertoo,
Ett' Antonius ja nuor' Octavius
Lukuisin määrin meitä vastaan ryntää,
Philippiin kulkuansa ohjaten.
MESSALA
Mull' ompi kirje samaa sisällystä.
BRUTUS
No, mit' on siinä muuta?
MESSALA
Että panna-
Ja henkipatto-julistusten kautta
Antonius, Octavius ja Lepidus
Senaattoreita sataan surmanneet on.
BRUTUS
Siis yht' ei pidä kirjeet: seitsenkymment'
On tämän mukaan heitä, jotka käskyst'
On surman saaneet; Cicerokin niitä.
CASSIUS
Kuin? Cicero?
MESSALA
Niin, Cicero on kuollut
Ja saman pannajulistuksen kautta. —
Kirjeenne saitteko te vaimoltanne?
BRUTUS
En, Messala.
MESSALA
Ja kirjeess' eikö mitään hänest' ole?
BRUTUS
Ei, Messala, ei mitään.
MESSALA
Kummallista!
BRUTUS
Kuin niin? No, onko teidän kirjeessänne?
MESSALA
Ei, herra hyvä.
BRUTUS
Totuus sanokaa,
Niin totta kuin olette roomalainen!
MESSALA
Siis, totuus kestäkää kuin roomalainen.
Hän kuollut on ja kummaisella lailla.
BRUTUS
Hyvästi, Portia! – Kuolla meidän täytyy.
Se aatos, että kuolisi hän kerran,
Nyt mulle voimaa kestämään sit' antaa.
MESSALA
Noin kestää suuret suuren tappion.
CASSIUS
Ma keinon niinkuin tekin kyllä tunnen,
Mut tuota luontoni ei kestäis sentään.
BRUTUS
Nyt toimiin eläviin! – Mit' aattelette!
Philippiinkö nyt marssitaan?
CASSIUS
Se minust'
Ei ole hyvä.
BRUTUS
Perustus?
CASSIUS
On tämä:
Parast' ett' etsii vihollinen meitä;
Näin vahinkota saa hän, varat kuihtuu
Ja väki uupuu, me kun paikoillamme
Lepäämme, kooten miehuutta ja voimaa.
BRUTUS
Hyväkin syy saa parempaansa väistää
Täält' alkain on Philippiin asti kansa
Pakosta vaan ja muodoks ystävämme;
Napisten suorittaa se verojansa.
Vihollinen jos siitä kautta marssii,
Lukunsa heistä täydentäin, hän meihin
Rohkeena, uusin, tuorein voimin karkaa.
Sen edun hältä estämme, jos teemme
Philippin luona hälle vastarintaa,
Tää kansa takanamme.
CASSIUS
Kuule, veikko!
BRUTUS
Suvaitse hiukan! – Muista lisäks, että
Meist' ystävämme kärsineet on paljon.
Asia kyps' on, joukot täpötäydet;
Vihollinen se kasvaa joka päivä;
Me huipull' olemme, nyt alkaa lasku.
Vuoks' on ja luode ihmiskohtaloissa:
Jos vaarin otat nousun, vie se onneen,
Jos laiminlyöt sen, koko elinjuoksus st
Kareihin takeltuu ja kurjuuteen.
Semmoinen täysi luode nyt on meillä;
Jos emme virtaa tarkkaa nyt ja seuraa,
Niin hukkuu laivamme ja tavaramme.
CASSIUS
No, tehdään niinkuin tahdot; matkaan siis!
Philippin luona heitä kohdatkaamme.
BRUTUS
Yö synkkä kesken puhett' yltää meidät;
Veronsa luonto vaatii; suodaan sille
Lepoa hiukan nyt, mut niukast' aivan.
Viel' onko puhumista?
CASSIUS
Ei; hyv' yötä!
Varahin pystyyn siis ja matkaan.
BRUTUS
Lucius!
(Lucius tulee.)
Yönuttuni! —
(Lucius lähtee.)
Hyvästi, Messala! —
Titinius, hyvää yötä! – Jalo, jalo Cassius,
Hyv' yötä! suloist' unta!
CASSIUS
Armas veikko!
Tää yö se huonost' alkoi; älköön koskaan
Väliimme tulko moinen epäsointu,
Niin, älköön, Brutus!
BRUTUS
Kaikk' on hyvin taas.
CASSIUS
Hyv' yötä siis!
BRUTUS
Hyv' yötä, rakas veikko!
TITINIUS ja MESSALA.
Hyv' yötä, herrani!
BRUTUS
Hyvästi, kaikki!
(Cassius, Titinius ja Messala lähtevät.)
(Lucius palajaa, tuoden yönutun.)
Tuo tänne nuttu! Miss' on soittimesi?
LUCIUS
Teltassa tässä.
BRUTUS
Uninenko noin?
Mies parka, en sua moiti: liiaks valvoit.
Tuo tänne Claudius ja joku toinen
Makaamaan patjoilla mun teltassani.
LUCIUS
Varro ja Claudius!
(Varro ja Claudius tulevat.)
VARRO
Kutsuitteko, herra?
BRUTUS
Ma pyydän, maatkaa teltassani täällä;
Teit' ehkä kohta herätän mä viemään
Sanoman veljelleni Cassiolle.
VARRO
Jos suvaitsette, jäämme vartomaan.
BRUTUS
Ei, sit' en tahdo; maatkaa, ystäväni;
(Varro ja Claudius laskeuvat maata.)
Kentiesi vielä päätökseni muutan. —
Kas täss' on, Lucius, kirja, jota etsin,
Yönutun taskuhun sen olin pannut.
LUCIUS
Niin, tiesin ett'en minä sitä saanut.
BRUTUS
Unohdan paljon: ole kärsiväinen.
Viel' auki voitko pitää raskaat silmäs
Ja soittaa soittimellas jonkun laulun.
LUCIUS
Jos tahdotte, niin kyllä.
BRUTUS
Tahdon, poika.
Sua paljon vaivaan, mutta nöyrä olet.
LUCIUS
Velvollisuuten' on se.
BRUTUS
Ei mun pitäis
Velvoilisuuttas käyttää yli voimais:
Lepoa, tiedän, vaatii veri nuori.
LUCIUS
Min' olen nukkunut jo, hyvä herra.
BRUTUS
No, sepä hyvä; untas saat sa jatkaa;
En kauan sua vaivaa; jos ma elän,
Sua palkitsen. —
(Laulua ja soittoa.)
Uninen sävel! – Murhallinen uni!
Noin lyijysauvallasko poikaa painat,
Kun sulle soittaa hän? – Hyv' yötä, lapsi!
Ei sydänt' ole mulla herättää sua.
Mut jos sa nuokut, särjet soittimes;
Sen otan pois. Nyt, poikani, hyv' yötä! —
Mut, annas olla, lehden kai ma taitoin,
Kun päätin lukuni? – Täss' on se, luulen.
(Istuutuu.)
(Caesarin haamu ilmestyy.)
Kuink' on tuo valo himmi! – Haa! ken tuossa?
Se, luulen, on vaan silmissäni heikkous,
Jok' ilmiön tuon hirvittävän luopi.
Se käypi päälle. – Oletko sa ken?
Jumala, enkeli vai perkelekö,
Kun hiukset pöyristät ja veren jäädät?
Mik' olet, sano?
HAAMU
Paha henkes, Brutus.
BRUTUS
Ja miksi tulet?
HAAMU
Kertomahan, että
Philippin luona näät mun jälleen.
BRUTUS
Hyvä!
Siis nään sun jälleen?
HAAMU
Niin, Philippin luona.
BRUTUS
No niin, Philippin luona siis. —
(Haamu katoaa.)
Juur mieltän'
Kun rohkaisin, sa katoot; enemmänkin
Puhunut oisin kanssas, paha henki. —
Hoi! Lucius! – Varro! Claudius! Nouskaa, miehet! —
Claudius!
LUCIUS
Kielet, herra, eivät soinnu.
BRUTUS
Hän luulee yhä vielä soittavansa. —
Heräjä, Lucius!
LUCIUS
Herra hyvä, mitä?
BRUTUS
Unissas huusit, Lucius; näitkö unta?
LUCIUS
En, herra, min' en huutaneeni tiedä.
BRUTUS
Ei, kyllä huusit. Näitkö sinä mitä?
LUCIUS
En mitään, herra.
BRUTUS
No, nuku jälleen, Lucius. – Claudius, hoi!
(Varrolle.)
Mies sinä, nouse!
VARRO
Mitä, herra?
CLAUDIUS
Mitä, herra?
BRUTUS
Miks huusitten te unissanne, pojat?
VARRO & CLAUDIUS
Me? Mekö?
BRUTUS
Niin, te; näittekö te mitä?
VARRO
En, min' en mitään nähnyt.
CLAUDIUS
Enkä minä.
BRUTUS
Terveiset viekää veli Cassiolle,
Ett' ennalta hän varhain matkaan lähtee.
Me tulemme jäljestä.
VARRO & CLAUDIUS
Kyllä, herra.
(Menevät.)